Män som uthärdar plågor och vågar möta faran utför stordåd.
Det är stort att leva i mod och dö med evig ryktbarhet.
Året är 356 f. Kr. I ett utmattat, splittrat och blodigt Grekland...
Krig! Det är vad Demosthenes ropar efter. Krig!
Aeschenes lägger ord i min mun.
Sanning, kanske. Det var jag. Hur skulle du annars säga den?
Din publik är foglig idag. Filip fick valuta för sina pengar.
Mina ord var vapen och pengar. Orden du glömde var män och blod!
Om det måste sägas så, ja. Män och blod!
Atens män och blod? För att rädda Aten.
Aten? Inte Olynthos?
Om barbaren tar Olynthos, vad står mellan Aten och förödelsen?
Fred!
Atens män! Finns det ännu galningar bland er?
Om det är galenskap att vilja leva är jag helt från vettet.
Finns här förnuftiga män som ännu anser att
vi har rätt att debattera krig eller fred?
Vem ska strida? Du eller vi?
Varför säger du så? Av kärlek till ditt land eller till Filips guld?
Filip har fört krig mot oss sedan han utplånade den första grekiska staden.
Och för varje stad som föll fortsatte även Filip att utropa fred.
Och till vår eviga skam såg vi bara på
utan att protestera mot hans barbari.
Är ni så blinda att ni inte inser att detta är Filips erövringsplan?
Att utöka sitt herravälde stad efter stad, stat efter stat.
Genom mutor, förräderi och vapenmakt.
Ja? Från Makedonien. Bud till kungen.
Filip, vakna. Bud från Makedonien.
Vilka drömmar jag hade...
Märkliga, oroliga rusdrömmar.
En budbärare? Vad är budet från Makedonien?
Må det vara ont eller gott. Ni har en son.
Han föddes för tre veckor sedan.
Jag har en son. Alexander är namnet hon valde.
Alexander. Och drottningen? Hon hälsar...
"Till Filip. Var hälsad och gläd dig."
"Idag har Olympias, din drottning och fru, fött en gud."
Gud? Drottningens ord.
Vilken grekisk moder har inte sett sin förstfödde som en gud?
Var hälsad, Filip erövraren.
Var hälsad, egyptier.
Jag vill se min son.
Han liknar dig. Håret, ögonen, till och med skägget.
Ett bra namn. Alexander.
Alexander av Makedonien. Alexander av Grekland.
Ett litet lejon. En liten gud.
Jag har hört den legenden.
Tecken på storhet följde hans födsel. Jordbävningar och stormar.
I skyn sågs en stjärna falla.
Två örnar slog ned på taket till drottningens kammare.
I fjärran Asien slogs Efesos tempel av blixten och brann ned.
Hur tydde ni dessa tecken, siare?
Två örnar betyder att han är född att regera över två världar.
Tempelbranden betyder att en fackla tänts
vars eld en dag ska uppsluka världen.
Den facklan är er son.
Och stjärnan som föll?
Att jag fött en gud. Avlad av en gud.
Det var fler gudomliga tecken.
Innan hans födsel hade drottningen en dröm.
Jag hade också en dröm, siare. Vid Olynthos slagfält.
Jag drömde om död.
När jag vaknade visste jag inte vems död.
Förutspå det! De ropar efter er.
Folket har väntat i timtal på att få se kungen och hans son.
Och om du dödar honom? Ett rent nöje.
Och om du har fel? Dör bara en siare.
Vilket säger att Filip av Makedonien...
Är en människa. En galning!
Då kan du spela hela rollen. Döda henne och pojken också.
Döda henne? Och pojken...
Varför inte? Är det inte de vilda makedoniska hövdingarnas lag?
Du vet att hon är stolt och svartsjuk.
Lika vild och märklig som bergen hon är från och gudarna hon tillber.
Jag vet inte vad hon tänker, men hon är en kvinna och hon hånar dig.
Hånar mig?
Hon visar omtanke.
Och vad tror du, Parmenion? Oraklet utropar hans gudomlighet.
Jag köper och bränner tempel. Jag accepterar gudarnas vilja.
Vad är det du tror på?
Jag tror på Makedoniens härlighet. På kungadömet. På armén
du skapat med din vilja, styrka och tron på att vi är bättre och starkare
och mer lämpade att regera än några andra greker, Aten inberäknat.
Och du har rätt, Filip. Det är vi.
Vi måste visa världen att Makedonien sviktar.
Att hennes välde fortsätter genom dig och genom din son.
Om det sker har vi sannerligen levt.
Gå till henne. Du älskade henne förut. Ni kan åtminstone leva i fred.
Acceptera pojken. Han är din.
Och ge dem vad de vill ha.
Alexander.
Även Akilles var avlad av en gud.
När han föddes spåddes det att han skulle bli större än sin far.
Och det blev han.
Det ödet blir även ditt, Alexander.
De vill se prinsen. Och drottningen.
Var hälsad, Aristoteles. Alexander. Vem fällde den?
Han. Ensam, till fots. Som en duell om kungakronan.
Den duellen behövde inte utkämpas. Cleitus är tillbaka.
Cleitus?
Cleitus! Den svarte! Min kamrat.
Du har tur som utvalts att gå i krig. I krig behövs män.
Tre år mer gör ingen man. Så vad gör det, Filotas?
Nyheter? Min far? Han mår bra. Alla era fäder hälsar.
Blev det segrar? Stiger solen var morgon?
Vi gjorde rentav en räd in i Persien. Vi korsade Bosporen en natt.
En kvick räd. Innan de reagerat plundrade vi tre byar och försvann.
En grekisk armé i Persien. Greklands dröm under tvåhundra år
och äran gick till Filip. Hylla Filip!
Hylla Filip.
Cleitus, varför sände min far dig hit?
För att träna nya soldater och ta med dem. Och träna er som alltid.
Och ta med oss? Det har jag inga order om.
Hylla Filip. Din far vill dig väl.
Jag vill honom väl och älskar honom. Men han samlar snålt äran på hög
medan Aristoteles lär oss matematik, historia och logik
och kanske en av oss skriver en bok och blir känd som Aristoteles elev.
Aristoteles. Förlåt mig.
Varför då? Du talade som en kung. Och jag som en lärare.
Ditt blod svallade också. När Cleitus nämnde räden i Persien.
Jag såg vad som kan ena landet och få slut på att greker dödar greker.
Att vi följer Filip på ett heligt fälttåg.
För att erövra och förinta Persien. Kommer Grekland följa min far?
Jag vet inte. Inte han heller.
Det är svårt att glömma åratal av strid och djupt rotad fiendskap.
Filip Barbaren rykte genljuder fortfarande.
Han kan segra, men han kommer inte att regera.
Vet du hur stort Persien är?
Från Nilen till Indus. Från Samarkand till Babylon.
Hur många olika folkslag bor där?
Kaldéer, armenier, judar, parter, egyptier.
Jag kan deras seder och gudar.
Det är mer än ett imperium. Det är en koloss.
För att härska över det krävs en man så stor som du kan bli.
Därför säger jag "tålamod".
Tålamod? Min tid är kort.
När den store zeus gav sin son Akilles valet
mellan ett långt liv i obemärkthet och ett kort fyllt av ära valde han ära.
Det gjorde jag med. Akilles dog ung.
Dina vänner väntar på dig. Det är din tur att kasta.
Vi greker är de utvalda.
Vår kultur är den bästa. Liksom vår civilisation och våra män.
Alla andra är barbarer och det är vår moraliska plikt att erövra dem
förslava dem och om nödvändigt, att förinta dem.
Många är underverken, men inget mer förunderligt än människan.
Persernas livsstil bär med sig ett frö av död och fruktan.
Grekernas för med sig liv och mod.
Grekernas gudar liknar människor.
Inte män med fågelhuvud eller tjurar med lejonhuvud
utan människor som man kan förstå och känna med.
"Storhjärtade Akilles häst trampade ned lik och sköldar "
" och allt under bestänktes av blod."
"Bloddroppar från hästens hovar och vagnens hjul."
"Peleus son drog fram mot äran med blodstänkta, obetvingliga händer."
Ett sådant ansvar på hans axlar... Han tvingas växa upp för fort.
Aristoteles, ni spiller med orden. Ni förspiller en stor man. Om ett år...
På ett år svepte jag över halva Grekland.
Ett år till kan jag svepas tillbaka. Min vän, nu är inte segern säker.
Ni bad om min åsikt. Men hör inte på.
Säg varför. Många orsaker.
Jag vet bara en. Drottningen. Filip, hör på honom!
Hör vad då? Är pojken inte lojal? Han skulle ge sitt liv för er.
Ni ber honom inte att kämpa utan att välja mellan hjärna och hjärta.
Han väljer rätt. Jag håller honom för en man.
Ett illyriskt spjut genom knät.
Men vad är en arm, ett ben eller ett öga jämfört med äran?
Du har vuxit. Det var ett år sedan jag lämnade dig.
Nästan två. Ja.
Lång och rak som ett spjut. Ett makedonskt spjut!
Kom ni från Pella? Nej, från slagfältet. För att se dig.
Mig? Hur är det med din mor?
Sist jag såg henne mådde hon bra. Det var flera månader sedan. Hur så?
Enligt Aristoteles är du bra på allt. Utom tålamod.
Du törstar efter ära. När vi hör om era segrar...
Det är inga segrar. För första gången på tjugo år retirerar makedonier.
Jag hörde det. Och?
Min fars namn är Filip av Makedonien.
Kan du regera i Pella medan jag strider?
Regera... Där är revolt.
I min huvudstad. Mitt palats! Därför kom jag hit.
Det krävs lojalitet i Filips hus. Kan du regera? Aristoteles motsätter sig.
Någon mer? Attalos.
Och ni? Jag red över hundra mil till Mieza.
Jag kan regera. Oavsett vad det kostar?
Jag kan regera.
Imorgon, när solen står högt, ska du och dina kamrater rida in i Pella.
Och i hela folkets åsyn
utropar jag dig som regent. Över Makedonien.
Jag berättar för de andra. Alexander!
Jag har jobb att göra. Farväl, Aristoteles.
Farväl. Ta med dig dessa ord och bruka dem för vad de är värda.
Alexander är många saker. Han är logik och drömmar.
Han är krigare och poet. Han är människa och ande.
Han är din son men även hennes.
Och han tror sig själv vara en gud.
Alexander.
Natten var tusen år lång.
När jag hörde att du var på väg... Hörde du det? Av vem?
Någon soldat eller budbärare. Jag minns inte. Jag kunde inte vänta.
Jag ville varna dig. Nej, för att bönfalla dig.
Jag svor inför gudarna att... Mor. Säg vad du vill säga.
Han är galen. Ingen gick säker i Pella i natt. Filip är galen.
Skicka bort dem. Mina vänner?
Skicka bort dem!
Vad är det du säger om min far? Han drog sitt svärd mot manskapet.
Mot män som länge varit hans vänner. Nu är alla hans fiender.
Han tror alla konspirerar mot honom. Till och med jag.
Du kommer höra det, Alexander. Av honom. Men du får inte tro det!
Det gör du väl inte, Alexander? Varför anklagar han dig?
Han vill bli av med mig. Han har velat det i åratal. Han vill gifta om sig.
Med? Attalos systerdotter.
Akta dig för Attalos. Akta dig för dem allihop.
Hon är inte dum. Hon låter honom inte kasta bort henne som alla andra.
Hon är ung. Mor...
Gör det han ber om. Håll med om allt han säger.
När du är regent...
När du är regent kommer vi att härska.
Vi?
Din far vill träffa dig.
Träffade du din mor? Ja.
Det är förräderi att revoltera mot staten.
Jag ger dig makt som regent. Fullkomlig makt.
Bruka den, annars förlorar du den. Min far talar alltid klarspråk.
Det är inte vad folk säger. De säger Filip den listige. Räven.
Tala klarspråk. Annars svarar jag inte.
Vem gav dig något val? Alexander!
Jag ber bara om sanningen. Jag har varit i Mieza hela tiden.
Du träffade henne flera gånger. Hörde du inget om konspirationen?
Som kung kan du lägga mig på sträckbänken.
Där ligger redan en man. En släkting till din mor.
Innan han dog utpekade han henne. Tortyr får män att ropa hädelser.
Är din mors namn hädelse? Om det är lögn.
Om jag bevisar att hon låg bakom...
Vi kan bevisa och svära en massa. Antingen tror du mig eller inte.
Jag vill göra det. Jag vill att du gör det.
Hör på. Hör noga på, pojk. Kvinnan vill regera.
Hon är drottning.
Klarspråk? Hon kallas det. Ingen kärlek mellan oss på tjugo år.
Hon kan bara regera genom dig. Du är hennes makt. Hennes redskap.
Jag är ingens redskap. Är du säker?
Ryktet i Pella säger att Makedoniens armé är besegrad.
Filip är döende. Han är död. Rykten!
Vem spred dem? Hon. Kaos i Pella.
Vem regerar? Hon gör det.
Regenten gör inget då hon "regerar i ditt ställe" och för att styrka det
kallar hon på sin bror, Epirus kung.
För första gången under min regering står en främmande armé vid gränsen.
Nu har hon makten. Antipater vågar inte bruka armén och ger efter.
Han vet att jag kan behöva de soldaterna och det gör jag!
Inte bara kaos i Pella. Mord! Några av mina bästa män dog.
Det är oviktigt att Makedonien vittrar sönder bara hon får regera i Pella!
Det var därför Attalos motsatte sig igår.
Var det?
Och därför stod Parmenion tyst. De fruktar hennes makt över dig.
Men det gör inte jag.
Alexander. Som din första handling som regent...
Skicka bort din mor. Landsförvisa min mor?
Hem till Epirus! Hon får det bra där.
Är det ditt pris? Hur tror du jag tog makten?
Jag vet. Du dräpte dina bröder. Ska jag göra så?
Varför sade du inte det igår?
Och om jag gör det blir jag väl ditt redskap, far?
Aristoteles hade rätt. Du är inte redo att härska.
Du kan bara strida och dö som alla soldater.
Men lev åtminstone som en. Sup till! Välj en kvinna!
Då gör jag det! Jag väljer henne!
Dåre! Dåre! Din dåre!
Med min kungliga rätt gör jag dig, Alexander av Makedonien, till regent.
Du regerar i min frånvaro som om du vore kung.
Du har makt att beskatta, samla en armé, förklara krig och hålla hov.
Som det är med kungen, enligt makedonsk lag, är det med regenten.
Han är ensam herre över allt.
Det som är känt och hemligt. Både det allmänna och det specifika.
Jag lämnar Antipater här som din rådgivare.
Alexander. Det finns en annan urgammal kungalag.
Att inte lita på någon.
Och att lära sig att vara ensam.
Sover du? Nej.
Nu är du regent.
Han ville det inte, men hade inget val.
Du är regent nu. God natt, mor.
Alexander, jag svär inför dig... Svär inte, mor.
Jag kämpade för din skull.
Det finns ingen annan jag älskar.
Det sades att han dött. Han förlorade strider.
Andra gjorde anspråk på kronan. Varför, mor?
Kronan är väl min bördsrätt?
Du tänkte svära något förut. Svär på detta.
Gudomlig rätt.
God natt, mor.
God natt, Alexander.
Det råder fred här. De revolterade. De ska straffas.
Din far kan behöva soldaterna. Med hans ord...
Regenten är herre över allt. Känt eller hemligt. Både allmänt och specifikt.
Ni ska återuppbygga er stad här och kalla den Alexandropolis.
Ingens redskap.
Jag återlämnar regentens sigill enligt order.
Det sägs i Pella att ni går mot Aten.
Här sägs det att du strider mot stammarna och befriar mina fångar.
Att du reser statyer till dig själv, ger städer ditt namn. Att ni alla är hjältar.
Jag gav order. De lydde. Du härskade väl. För din egen skull.
Hur många av de män jag nu saknar förlorade du på din väg till äran?
Mitt ben...
Beklaga inte ett sår som påminner oss alla om dina erövringar.
Alexander. Gå med mig.
Du har mitt humör. Och min ärelystnad.
Mer än så, tror jag. Alexandropolis?
Vänta åtminstone tills jag dött.
Du får befäl över vänsterflanken. Den här gången krossar vi dem.
Jag rider in i Aten. Vad ropar de då? "Filip Barbaren"?
Eller "Filip, krigsherre över hela Grekland"? Du rider med mig.
Alexander, den här flickan. Attalos systerdotter.
Hon betyder väldigt mycket för mig.
Mitt namn är Eurydike. Jag vet.
Är du rädd för att tala med mig? Rädd?
Förlåt att jag använde ordet "rädd" om Alexander.
Att le passar dig. Dig också.
Vi kanske kan sluta ett förbund. Rynka inte på näsan.
Du har lätt för att ge order. Det var en begäran. En önskan.
Du är väldigt ung. Ett år äldre än du är.
Och mycket vacker.
Du ser på en kvinna som din far.
Jag kanske är svartsjuk. Det är jag. På hans kärlek till dig.
Du har lätt för smicker också. Behöver Alexander smicker?
Sanningen. Varför kom du hit?
Jag vill veta om det blir hat mellan oss.
En gång, när jag var mycket yngre... Väldigt mycket yngre.
Min far tog en ny kvinna. Jag talade med honom.
Min far har haft många fruar och älskarinnor och många barn.
Det kommer bli hat mellan oss. Jag var ung och förstod inte min far.
Varför tillät han nya rivaler om tronen?
Han skrattade och sade: "Pojken min, om jag omger dig med rivaler "
" har du desto större orsak att överträffa dem allihop."
Som jag sade hade min far många fruar och älskarinnor.
Du har lätt för att gråta. Jag bär inte mask!
Jag säger vad jag ser. Och vad är det ni ser?
En ung flicka, en gammal man och en ärelysten general vid namn Attalos.
Och kärleken ser ni inte alls?
Jag ville inte att det skulle bli så här. Så vad är det du vill?
Att få älska Filip och i gengäld bli älskad. I fred.
Som hans älskarinna? Eller fru? Eller hans drottning?
Som hans drottning. Må det ske.
Alexander, som jag sade förut. Flickan betyder mycket för mig.
Thebe står i vår väg. Vi strider imorgon.
Att strida betyder att kanske dö.
Än en gång, jag ber dig. Låt oss inte träta.
Jag sade "må det ske".
Makedonierna marscherar igen.
Vargen Filip och hans valp, Alexander.
Än en gång är allt vi håller heligt i fara.
Vid Chaironeia avgörs hela Greklands öde en gång för alla.
Ska landet leva i frihet eller under tyranneri?
I denna heliga kamp ska rentav våra förfäders gravar ge tillbaka de döda.
Atenare!
Makedonier!
Demosthenes har öppet sagt att slaget om Chaironeia avgör
vem som härskar över Grekland. Makedonier, ge honom ett svar!
Var hälsad, Alexander. Chaironeias hjälte.
Vi atenare vill begrava våra döda.
Låt dem ruttna på slagfältet tills stanken når himlen!
Skål för Chaironeias hjälte! Alexander!
Och nu, för segraren. Skål för mig!
För Filip!
Obändig i strid, generös vid seger.
Ser du, Memnon? Jag besegrar er och bjuder in er på middag.
Är det inte så herrar från Aten uppför sig?
Jag kan förinta Aten men det gör jag inte.
Att förstöra kulturens hjärta vore barbariskt.
Och sådan är inte Filip.
Eller hur, Memnon?
Eller hur, atenare?
Eller hur, Demosthenes?
Eller hur, Demosthenes!
Filip Barbaren!
Filip Barbaren! Filip Barbaren!
Filip Barbaren dansar över era lik! Atenare!
Far. Du är Filip av Makedonien.
Nu krigsherre över Grekland. Just det! Min seger! Mitt rike!
Mitt Grekland! Inte ditt.
Filip Barbaren! Alexander...
För mycket att dricka. Alldeles för mycket att dricka.
Atenarna... ni får inte...
Du räddade mitt liv.
Du kunde blivit kung. Du räddade mitt liv.
Glöm aldrig det.
Filip Barbaren, Filip Barbaren...
En ung flicka...
Och en dum gammal fyllbult.
För att hedra Atens döda hjältar skickar jag deras aska
tillbaka till Aten eskorterad av min son Alexander.
Där i Aten ska ett fredsfördrag skrivas.
Av min son Alexander.
Ni som dog som män på Chaironeias blodiga fält...
Vi hyllar er!
Alexander rider till Aten och jag stannar här.
Ett vist beslut. Att vinna kriget och förlora freden vore dårskap.
Du skulle inte möta hyllningsrop i Aten. Bara hat.
Kanske en lönnmördares dolk.
När och var möter jag den dolken, min vän?
Till mitt ringa hem, Alexander, och i Atens namn hälsar jag er välkommen.
Vältalighet är ett ädelt yrke.
Och jag har hört att det är lönsamt. Hur ringa är ert hem, Aeschenes?
Nästan makedonskt. Tomt på allt utom segrar.
Väl inövat. Väl agerat.
Jag har hört om skådespelarna Demosthenes och Aeschenes.
Jag ser gärna en föreställning.
Var fanns de här välbyggda männen när vi besegrade er vid Chaironeia?
Memnon.
Om jag vunnit en sådan seger hade jag sagt det samma. Min fru, Barsine.
Och här är Atens senator, en general och flottans befälhavare...
Barsine är ett persiskt namn.
Jag är perser och grek. Aten är mitt hem. Min make och jag älskar det.
Min far sade en gång att Aten varken är en stad eller en stat. Det är en idé.
Jag förstår det nu när jag är här.
Aristoteles lärde mig att en idé är större än en man. Den är gudomlig.
Tror ni på det?
Vi kräver ingen lösen eller tribut. Atenska krigsfångar släpps fria.
Vi begär att alla Greklands stadsstater avtalar att ingen grek
ska ta till vapen mot oss.
Var det allt? Nej.
Alla här bidrar med män, vapen och fartyg till kriget mot Persien.
Hur många män, vapen och fartyg? Så många segern kräver.
Vems seger? Detta är avtalet.
Ser ni, atenare, vi har förlorat rätten att välja för vem och vad vi ska dö.
Men vad har ni vunnit?
Nu kan Greklands styrka mäta sig med alla. Vårt land har ett öde.
Gudarnas uppdrag att föra grekisk civilisation och kultur till världen.
Eller är era idéer större än era män?
Ni har enighet och styrka nog att utföra uppdraget. Det har jag gett er.
Filip av Makedonien kungör även...
Filip använde ord för att tjäna sitt syfte.
Den här pojken tror på vad han säger.
Mor. Jag har många historier från Aten. Och gåvor.
Gåvor värdiga en drottning.
Ge dem till henne, inte mig. Jag är inte längre drottning.
Inte längre drottning. Avsatt av din fars kungliga påbud.
Filip har sagt till hela Grekland att hans fru, din mor, är otrogen.
Jag lämnar Pella. Efter kungligt påbud?
Inte hans ord. Hans handlingar.
Här är jag ensam. Det skrattas bakom min rygg.
Jag vill inte ha medlidande. Om jag inte blir behandlad som förut...
Jag trodde inte jag hade tårar kvar. Nej!
Nej, Alexander. Gå till hans bröllop i frid.
Acceptera det som gudarnas vilja. Jag har mitt öde och du har ditt.
Kamrater! Och min son.
Alexander.
Hur river jag muren som alltid finns mellan oss? Murbräcka? Stormning?
Du byggde den. Eurydike? Du sade "må det ske".
Behövde du höra det? Varför söker du mitt godkännande?
Därför att du är min son. Ditt påbud sade att mor var otrogen.
Alla har sin tro. Din mor rörde ihop religion... Det var ett misstag.
Misstaget fläckade mitt namn. Jag var arg. Jag tänkte inte efter.
Inte du, far. Du gör inget utan att väga varje drag
i din maktgirighets vågskålar.
Du ger inget bara för att du vill.
Du gjorde mig till regent. Befäl vid Chaironeia. Du skickade mig till Aten.
Alexander, din ädle filosof. Du är en gud bland människor.
Varför gick du med på det om du inte älskar samma saker?
Låt oss tala om hur det verkligen ligger till.
En makedonsk prinsessa.
Vare sig från Epirus eller Aten. Makedonien.
Tänker du utesluta mig från tronföljden?
Du spelar ett farligt spel, pojk. Du med.
Tror du segern vid Chaironeia gjort dig större än du är, mät din skugga.
Jag har mätt den. Varför skulle jag tänka så?
Du ser mig som en rival, inte som en son.
Om jag gjorde det vore du inte livet.
Ge mig din hand. Ge mig den!
För vår nya drottning!
Må gudarna äntligen ge Makedonien en äkta tronarvinge.
Din dumme fyllbult.
Vågar du kalla mig oäkting?
Alexander!
Se på honom, makedonier.
Han tänker gå från Europa till Asien.
Han kan inte ens gå från en soffa till en annan.
Mor. Klä på dig. Vi lämnar Pella i natt.
Till Greklands alla män. Jubla och gläd er.
Denna dag har Filip av Makedonien och hans drottning Eurydike
fått en son. Dessa är Filips ord:
"Må all split upphöra. Må alla brott benådas."
"Må alla landsförvisade återvända hem."
Din far hälsar dig välkommen.
Städerna har skickat män och vapen.
Vi går mot Persien denna månad.
Tre arméer. Du för befäl över den som går österut.
Och Attalos? Han går söderut med mig.
En ceremoni ska hållas vid Pella. För hans sons födelse?
Av många skäl. Det är viktigt.
Alla Greklands ambassadörer och generaler ska svära trohet.
Du bör stå vid din fars sida.
Min mor ska behandlas ärbart i Pella.
Medges. Jag vill höra kungen säga det.
Medges.
Fyra av dina kamrater ska förvisas.
Harpalos, Ptolemaios, min son Filotas och Pausanias.
Varför?
Jag bestämde det. Är deras lojalitet förräderi?
De har talat mot mig sen Chaironeia. Även under din landsförvisning.
Jag har hört rapporterna. Jag med.
Jag vet varför jag är tillbaka i Pella. Jag såg det på gatorna.
Du behöver mig. Jag ger inte med mig.
Inte jag heller!
Låt dem välja. Filotas?
Jag accepterar det.
Då är det avgjort.
Avgjort.
Pausanias.
Hur ska du överleva utan din gud, Alexander?
Jag accepterade landsförvisning. Inte vanära.
Och Filip skrattade. Som om jag var en stallknekt.
Attalos skymfade dig inte. Det var Filip.
Filip kunde gett dig upprättelse. Men han skrattade.
Ta upp svärdet, usla hand.
Ett dåd. En ärbar handling...
Min far fick en gång frågan hur en man kan gå till eftervärlden.
Han svarade, döda den som uträttat de största dåden.
Och sedan, när den personen omtalas, blir även han ihågkommen.
Mor. Alexander!
Du har druckit mycket. Gå och lägg dig. Och imorgon...
Imorgon?
Imorgon. Kung!
Mor...
Vad var det för tanke du gav honom?
En han redan tänker. Vad tänker du på?
Ett namn. Barnets. Kungens nye son.
Filip gav honom namnet Karanos. Ett namn som alla andra.
Kungen som grundade Makedoniens kungafamilj hette Karanos.
Vad tänker Filip?
Vad tänker Filip? Vad tänker Filip?
Vad tänker Filip?
Gå framför mig.
Jag går ensam.
Låt honom vara.
Alexander...
Må gudarna förbanna mördaren, från nu till evighet.
Vem mördaren än må vara.
Far.
Varken på mina händer eller i mitt hjärta. Det svär jag på.
Jag hör att ni tänker utropa en ny kung.
Enligt gammal sed har Makedoniens armé rätten
given av både lag och vapenmakt, att besluta vem som är kung.
Handen som stack dolken i min fars kropp var min väns hand.
Och jag dräpte min vän.
Min fars mord var noga planlagt.
Min vän var ett redskap för andras syften.
Andra vars börser är stinna av persiskt guld och som för guldet
förrått sitt land och vår heliga sak.
Från Demosthenes, uppviglaren i Aten till män här i Pella.
Världen är inte stor nog för att dessa män ska undgå min vedergällning.
Soldater! Ni samlades här på Axios slätter av min far Filip
för att ledas till den största ära och rikedom
någon armé sedan världens gryning har uppnått.
För att erövra och förinta det persiska imperiet.
Ingenting har förändrats förutom kungens namn.
Alexander! Alexander! Alexander!
Delegater från Greklands stadsstater.
Under Korinthförbundet utnämnde ni min far till krigsherre över Grekland
och svor honom er lojalitet.
Jag gör nu anspråk på den lojaliteten och hans titel.
Korinth? Vi ger löftet.
Thebe?
Tessaloniki?
Argos?
Aten.
Värderar ni löften som ges under hot?
Om ni sviker tvekar jag inte vid Atens portar som min far.
Det betvivlar jag inte. Ni har inte min ed.
Den är bara helig när jag, som en grek, har ett fritt val.
Memnon landsförvisas från Grekland på livstid.
Med Atens medgivande, naturligtvis.
Jag beordrar även att Eropos och Hermenes anhålls för förräderi
och avrättas i enlighet med vår urgamla lag.
Eurydike.
Jag höll av henne. Hon var som min egen dotter.
Begrav henne som en drottning. Vi makedonier är religiösa.
Vid självmord måste begravningen göras om natten.
Det sägs att hon tog sitt eget liv. Och barnet?
Slets ifrån henne och kastades i offerelden. Även din mor är religiös.
Hon ville blidka gudarna. Är berättelsen för osmaklig, kung?
Ska jag berätta vem som lade snaran runt hennes unga, vackra hals?
Men jag är en religiös man. Jag accepterar gudarnas vilja.
Människans öde är människans öde. Det gäller både dig och mig.
Åh, far. zeus, min far.
Jag ska lägga segrar på ditt altare
vars like ingen människa eller gud någonsin skådat.
Du, den gud som gav mig honom. För dig har jag vakat över honom.
Svik inte din ed. Om hans liv blir kort, som profetian sade
ge honom under sin korta livstid även det som profetian lovade.
Ryktbarhet som varar till tidens ände.
Våren 334 f. Kr. Vid 22 års ålder anlände Alexander
med 30 000 man vid Hellespontens stränder.
Med denna armé avsåg han att erövra en kontinent.
Jag förklarar härmed att hela Asien ska erövras med spjutet.
Jag motsätter mig att gå i strid med Alexander vid floden Granikos.
Detta är Asien. Området är oändligt som tiden och båda är på vår sida.
Till öster ligger berg och ödemark. Trehundra törstiga mil till Babylon.
Längs Mindre Asiens kust finns rika hamnstäder.
Här är Alexander, som saknar förnödenheter
och bara kan leva av vad landet ger.
Han måste gå ned längs kusten. Vad är det ni föreslår?
Retirera och förstör allt i hans väg.
Låt honom bara erövra bränd mark och när han är utmattad...
Vid en tid och plats vi väljer. Retirera inför en pojke? En skurk?
Pojken tog Grekland på sexton månader. Hans far behövde tjugo år.
Detta är Persien. Vi kan ställa upp en miljon man.
Vid Granikos blir det jämna styrkor. Utkämpa ett slag i taget.
Så låt oss kämpa och sluta prata.
Kämpa själva, då. Memnon!
Darius. Ni betalar för min strategi. Och för ert mod.
Om jag tvivlade på någondera vore han inte här. Tala, Memnon.
Persiens herrar, hör noga på.
Alexander är ett lejon som vittrar blod. Han måste fälla ett byte snart.
Om ni låter hans rykte växa och ger honom en seger på persisk mark...
Om vi förlorar vid Granikos... Ni låter säker.
Då byter Mindre Asien sida utan strid.
De ser sig ännu som grekiska städer.
De har varit persiska i tvåhundra år. Grek och perser, alla har sina rötter.
Jaså?
Tvivlar ni även på min lojalitet?
Mina herrar, låt mig tala klarspråk.
Jag är grek och tar till vapen mot en grek.
Detta är ingen lek för oss. Vi måste vinna, precis som ni.
Det är en yrkesarmé vi ställs mot.
Ni talade klarspråk. Nu gör jag det.
Marken ni vill bränna är vår. Grödan är vår.
De gavs till Persiens adel av de stora kungarna för tusentals år sedan.
När de ännu levde som djur på hans grekiska öar.
Inte en bit mark eller ett vetekorn får förstöras.
Det är vårt beslut, kejsare Darius.
Vi möter Alexander vid Granikos och förintar hans här.
Och jag ska döda honom.
På era huvuden. På våra huvuden.
Vågar du ta dig an striden, Memnon?
Gryningen? Våra kvinnor väntar också.
Tiden är en tjuv.
Jag skickar dig inte till Babylon. Hur kan de då lita på din lojalitet?
Åk till Miletos med kvinnorna och invänta bud om Granikos.
Som du vill. Som jag vill?
Jag vill många saker.
Ingen av oss tror på det du gör.
Dina ögon ser inte. Jag ser inget val.
Du leder greker i döden De strider för pengar.
Och du? Varför frågar du det nu?
Ska jag fråga ditt lik senare?
Ska jag bli förrädare? Mot vem och vad?
Halva natten hörde jag dig prata med Babylons kung och herrar.
Du talade i din plågade sömn om förvridna män som värderar vete
högre än människoliv.
Vem bekämpar Alexander? Alla som hatar tyranneri borde göra det.
Hatar du tyranneri eller Alexander? Märkliga ord.
Persien är gammalt och korrumperat och förtjänar att utplånas.
Hela världen förtjänar att utplånas. Den behöver en ny kraft, en ny idé.
Och den kraften, den idén kom till Asien och Grekland och du ser det.
Men du förstår inte. Alexander.
Jag är både perser och grek. Jag känner båda världarna.
Kanske är vårt Aten också korrumperat.
Men dess härlighet är värd att bevaras.
Härlighet? Atens eller Alexanders?
Båda, om det krävs. Persernas seger medger inte det, men Alexanders...
Om du inte förstod det i Aten måste du förstå nu.
Och när jag landsförvisades? Jag var inte säker.
Du följde med. Jag är din fru.
Det är ett ord. Men i ditt hjärta?
Frågar du det nu? Ja, nu.
Han har väl aldrig lämnat vare sig dina tankar eller ditt hjärta?
Ett bittert avsked. Memnon...
För din skull, Memnon. Jag ber, för din skull.
Vid Troja fann Akilles sin Hektor och dödade honom.
Vem blir min Hektor?
För krigets gud!
Alexander, ducka!
Förrädiska, mordiska persiska hundar!
Vi ber om nåd.
Alla greker svor en helig ed att inte kriga mot mig.
Jag svor aldrig den eden. Du och dina män är bundna av den.
Vi står på slagfältet. Du är segraren, vi är de besegrade.
Nej, jag är krigsherre över Grekland.
Du är en förrädare mot ditt eget folk.
För mina mäns skull ber jag om nåd.
Fråga perserna, som övergav er. Hur firar du segern, Alexander?
Vid Chaironeia dansade din far över döda greker som kämpat för friheten.
Frihet? Du strider för pengar. Förtjäna dem!
Då kämpar vi till döds.
Av alla greker som stred vid Granikos kom ingen undan med livet.
Detta är legenden om den gordiska knuten.
Länge sedan, när vi var hårt ansatta
sades det att en kung skulle komma i en vagn och hjälpa oss
och bli vår härskare.
Detta skedde. Kungen var Gordios. Han lämnade vagnen här och sade
att den som kan lösa upp denna knut ska blir härskare över Asien.
Många har försökt. Alla har misslyckats.
Efesos, Sardis, Halikarnassos.
Han avskär persiska flottan från hamnarna.
Alexander förvandlar Aegeiska havet till en grekisk sjö.
Alexander, ditt sår...
Dessa greker, till Makedonien.
De ska bruka jorden och slita i gruvorna så länge de lever.
Hela befolkning ska säljas som slavar.
Och ni, atenare. Medborgare i världens huvudstad.
Ni som står för kulturen.
Dignitärer och emissarier i Persien som samarbetar med Darius.
Som ni gjorde mot min far.
Ni blir gisslan för att behålla Atens välvilja.
Välvilja? Efter vad du gjort i Miletos?
Eller vid Granikos? Tror du de där hemma glömmer sådan brutalitet?
Och vi som kunde gått över till din sida har lärt oss läxan.
Mot dig måste man kämpa till döds.
Ni vann segern.
Er tillhör bytet.
Du kommer behandlas efter din rang.
Barsine... Alexander erövraren!
Du plundrade och brände staden. Se på mig.
Skövlade och tog kvinnorna. Vad väntar du dig att se?
Det jag såg när jag vaknade. Du ville se det.
Det jag såg i Aten. I Aten förrådde min själ Memnon.
Här vid Miletos måste Alexander bli älskad.
Och vad är hans kärlek?
"Du behandlas efter din rang." Det var dina ord!
Min rang är den samma som hennes. Jag delar hennes ära och skam.
Alexander... Vad?
Jag sade ingenting. Dina läppar formade ord.
Vad är det du är rädd att säga nu som du inte var rädd för igår?
Vilka tankar kämpar i din stormiga hjärna?
Tankar... stormig...
Du valde att gå. Gå.
Mitt huvud är oredigt. Det snurrar.
Varför väljer du alltid att vara ensam?
Alexander...
Se nu på mig.
Vi fann de här på slagfältet.
Från Demosthenes till Darius.
Vi behöver inte vänta på Atens flotta. Låt oss möta den här, vid Miletos.
Aten står inte med oss. Inte heller Grekland. Vi är förrådda.
Det är över.
Din röst eller din fars? Jag talar för mig själv.
Striden är inte här. Problemet är här.
Ingen har sagt det.
Jag ser det i era ögon. Och tankar.
"Vänd tillbaka. Vänd tillbaka."
Jag döljer ingenting, Alexander.
Aldrig för dig. Du leder, jag följer.
Det räcker inte. Makedonier är inte slavar. Jag vill ha era hjärtan.
Du vill fortsätta. Utan den atenska flottan. Utan stöd.
Med en livlina som sträcker sig över 500 mil tillbaka till Makedonien.
Din far skulle ha lämnat en garnison här för att behålla fotfästet i Asien
och ta bytet till Makedonien med den lilla flotta vi har kvar.
Tvinga Aten att stödja oss
och invadera på nytt med femdubblad styrka!
Det skulle din far ha gjort! Min far, min far, min far!
Jag är Alexander, inte min far!
Handen som stack dolken i min fars kropp var min väns hand.
Och jag dräpte min vän. Det är min bördsrätt, eller hur?
Filip Barbaren, Filip Barbaren! Inget kan stå i Alexanders väg.
Människans öde är människans öde. Det gäller både dig och mig.
Makedonier. Jag upplöser vår flotta och skickar hem den.
Vi kom till Asien för att erövra. För att segra eller dö.
Behöver ni höra fler ord av mig?
Ni greker i bojor som stred för perserna mot betalning
är fria att återvända hem eller tjäna mig om ni så väljer.
Men det är er bördsrätt som greker att leva fria från tyranneri.
Som fria män med ett fritt val.
Även du är fri att återvända till Aten om du vill.
Jag behöver inte längre Aten.
Men om hon inte vill leda det heliga kriget måste hon följa.
Jag välkomnar alla män.
Greker, kaldéer, lydier och joner. Om de tror på min sak.
Grekland är där du är.
Där du går, talar, andas och lever.
Till Alexander. Skriv.
"Alla Asiens länder har av mig, Persiens Darius, kungars kung "
" kung över alla tungomål, fått order att samlas på Babylons slätter."
"En armé vars like världen aldrig skådat står inför dig, Alexander."
"Därför befaller vi dig att retirera och återvända till din moders barm."
"Du är en oförskämd pojke som som i din galenskap och dumhet "
" drog till Asien med ditt rövarband för att ställa till rackartyg."
"Jag skickar en piska, en boll och en påse guld."
"Piskan för att tämja dig, bollen så du kan leka med jämnåriga "
" och inte störa de vuxna."
"Guldet är till dina utgifter. Jag har hört att du är fattig "
" och då jag har guld i överflöd behöver du inte komma som en tjuv."
"Du borde inte nämnt dina stora mängder guld och silver "
" för nu kommer vi kämpa ännu hårdare tills vi har allt du äger."
"Du borde inte kallat mig tjuv. Eller pojke."
"Om du dräper mig är det ingen stor triumf."
"Du har bara dräpt en rövarhövding."
"Men om jag dräper dig, vilket jag avser att göra "
" kommer det sägas att den store krigarkungen dog "
" för en liten grekisk pojkes hand."
"Jag tågar mot dig."
"Mitt öde ligger i gudarnas händer."
"Jag kommer att segra."
Har han slagit läger? Tre kilometer bort. De står redo.
Ingen lastkaravan, inga tält. De anfaller snart. Redan i natt.
Och vi?
Vi väntar. Beordra männen att stå beredda under natten
och att höja rösterna i höga stridsrop.
40 000 hästar. Nästan en miljon fotsoldater. 200 stridsvagnar.
Fallgropar. 1500 bågskyttar. Rör perserna på sig?
De kramar jorden som sin mor. Slå läger här.
Låt oss anfalla nu. Mörkret skapar förvirring.
På båda sidor, Parmenion. Jag vägrar stjäla segern.
Om jag ska dö, låt det ske i dagsljus. Säg åt männen att vila.
Ett ont järtecken! Ett ont järtecken!
Makedonier! Katastrof! Förödelse! Död!
Det är ett gott tecken. Persernas måne kommer överglänsas
av makedoniernas sol. Eller hur, Aristander?
Säg åt männen att inte frukta. Himlen är på vår sida.
Fruktans gud. Till dig, men mot misslyckande, ger jag ett offer.
Jag åkallar nu alla gudar för att bevisa för mig och alla män
att jag i sanning är himmelens son.
Genom att denna dag ge mig seger.
Om hjälp jag ber, med utsträckta armar, Ahura Mazda.
Låt genom rättfärdigheten mitt kungarikes storhet aldrig gå förlorad.
Kom till mitt bistånd när jag kallar.
Generaler, kamrater och officerare.
För detta budskap till soldaterna under ert befäl.
"Detta är slutstriden."
"Idag får Grekland sin hämnd. Asien blir vårt."
"Dess rikedomar läggs i våra händer och vår strävan når sitt slut."
"Här är stridsplanen."
"Vi är underlägsna i allt utom mod och disciplin."
"Men Makedoniens armé är sådan att även om jag, Alexander, faller "
" har bara en man gått förlorad."
"Persernas är sådan att om huvudet skärs av dör kroppen med det."
"Stå därför fasta, makedonier. Vänta. Stå fasta och vänta."
"Sedan, när vi anfaller, tänk bara en enda tanke."
"Döda Darius. Döda Darius. Döda Darius."
Darius båge. Hans sköld och vagn. Den store kungen har flytt!
Han har sprungit sin väg. Den store kungen sprang sin väg!
Detta är tydligen "kunglighet".
Min mor gråter över min far.
Ge oss detta, Alexander. Låt oss begrava honom innan ni dödar oss.
Din far lever.
Jag hyser inget agg mot er eller er familj, drottning.
Modigare än sin far. Vad heter du? Ochus.
Och du? Amytis.
Roxane.
Roxane...
Vi drar norrut till Kaspiska porten för att samla en ny här.
Min fru och familj. Hur är det med dem?
Alexander rider mot oss. Han är bara fem mil härifrån.
Abdikera.
Bort!
Upp!
Dö, då! Kejsare Darius.
Härifrån, snabbt!
Jag fann honom så här. Talade han?
Bad om vatten. Jag gav honom lite.
Talade han? Jag förstod inte allt.
Något om ödet. Jag fick det här för att ge det till dig.
Sedan bad han. Sedan dog han.
"Min son, Alexander."
"Se vad jag var och är, utan ens någon som sluter mina ögon."
"Må Makedonien och Persien ha sorgetid för mig."
"Ta min dotter Roxane till din hustru, så att Darius och Filips säd "
" blandas i henne, så att våra världar förenas."
"I dina händer lämnar jag min ande."
Så att våra världar förenas...
I dina händer lämnar jag min ande.
Må den som dräpte min fiende stiga fram, så att jag kan hedra honom.
Frukta inte, ty jag svär vid gudarna och min moder Olympias liv
att jag ska upphöja honom över mina soldater.
Varför förrådde och mördade ni Darius?
Jag var inte ensam. Vi var ense om att handlingen skulle vinna din gunst.
Och kronan ni så arrogant satte på ert huvud?
Ni vann hat och död. Lögnare!
Nej, ni. Han var er herre och frände och ni svor honom lojalitet.
Jag håller mitt löfte. Ni ska upphöjas över mina soldater.
Spetsade på en påle och lämnade där så att alla kan se och minnas
att bara en kung får dräpa en kung.
Jag sörjer, mina vänner.
Jag sörjer över alla greker som inte levde länge nog
att få se en sådan syn. Alexander på Darius tron.
Ptolemaios ska också ha en tron. Troner åt er allihop!
Ni ska alla bli kungar! Hefaistion, Nearchos, Harpalos.
Alla mina kamrater, generaler och soldater. Kungar, allihopa!
Be och ni ska få. Guld, silver, juveler, kryddor, slavar, kvinnor.
Cleitus! Var är Cleitus? Cleitus är full.
Och har vad han behöver.
Även jag, liksom Alexander, ger er allt jag vunnit
då jag som Alexander är rik på ära.
Min son, förhäv dig inte.
Skål för min kung! Alexander av Makedonien.
Son av Filip. Han ledde oss hit och leder oss trygga hem.
Som segerrika erövrare!
Kriget är över! Darius är död!
Staden brinner! Våra soldater satte staden i brand!
Se, den brinner! Se! Staden brinner!
Som detta palats borde brinna. För att visa att det heliga kriget är över.
Att Perserriket nått sitt slut. Att Alexander gett Grekland dess hämnd.
Ni kvinnor som följt Alexander över hela Asien och drömt om dagen
när vi vänder åter hemåt... Ska jag, Barsine, kasta facklan för er
eller kastar ni, Alexander, den för oss?
Nej.
Nej. Släck den. Släck elden!
Det är mitt palats. Mitt palats. Mitt, mitt, mitt!
Det ska inte sägas om Alexander att bara rykande ruiner följde honom.
Det som sägs om Alexander är vad han vill.
Jag är inte för full för att inse att du liksom alla vill förråda mig.
Eller så förstår du inte. Jag förstår alltför väl.
Elden i ditt inre. Släck den också. Det är himmelens eld.
Låt det få ett slut. Så att du kan kedja mig?
Ja! Är det din kärlek?
Min kärlek saknar gräns! Fruktar du att jag lämnar dig?
Ingen är min rival utom din mor och ditt begär att överträffa din far.
Jag är inte Filips son. Jag är guds son.
Världen är min domän. Mitt uppdrag är att härska och återuppbygga den.
Vi ska marschera till världens ände. Män måste följa dig, inte gudar.
Män kommer att följa. Alla män kommer göra det.
Atenare! Alexander begär att vi formellt utropar honom till en gud.
Son av zeus Ammon.
Aten, när kommer glansdagarna åter? Det undrade Demosthenes.
Nu har ni ert svar. Aldrig!
Alexander, som kunde erövrat för vår skull, erövrar nu för sig själv.
Han är herre över två världar. Europa och Asien.
På tio korta år erövrade han världen.
Han kämpade sig fram 300 mil till Babylon.
Miletos, Sayda, Tyros.
Stora städer som föll inför honom.
Till Egypten! Han korsade Eufrat.
Babylon, Persepolis, Susa. De är alla hans skattkammare.
Han har besegrat Darius och gjort sig själv till kungars kung.
Herre över två världar. Han gjorde det ingen man i historien gjort.
Han är nu i Indiens land. Längre bort än någon före honom.
Han har besegrat män och överträffat gudarna.
Gör uttalandet, Demosthenes. Förkunna att han är en gud.
Utropa Alexanders gudom!
Varför ska tusentals blod spillas för en mans omättliga ärelystnad?
Han har förkastat sin far och hävdar att han är gudomlig.
Det har jag hört soldaterna säga.
Gå till Ekbatana. Försvara våra kommunikationslinjer mot anfall.
Farväl, Parmenion.
Filotas. Du är anhållen för förräderi.
Jag säger vad du vill.
Det är sant. Jag konspirerade mot dig.
Jag och min far Parmenion.
För att roa er, store kung.
En tävling mellan en makedonier och en perser.
Tjugo guldtalenter och provinsen Baktrien. Min kung har varit generös.
Jag satsar allt. Mot en persisk mantel som jag ju måste vänja mig vid.
På att min makedonier kan slå alla perser ni ställer mot honom.
Nå? Vågar ni satsa? Vågar ni slåss? Kan du tiga?
Nej. Slavar tiger, inte fria män.
Är jag inte fri, bjud mig inte till fest. Sluta dricka. Vinet rör till ditt huvud.
Din far Filip vann många slag lika berusad som Dionysos.
Skicka in din man.
Låt honom leva. Nej, låt honom dö.
Många makedonier dog enligt order.
Cleitus, min bror. Bror till en gud?
Genom makedoniers blod har du blivit stor.
Vi segrade, inte perserna. Här finns inga segrare eller kuvade.
Jo, de som följde dig är kuvade. Tig!
Du är också berusad. Passar det kungars kung?
Cleitus avfärdas av Alexander...
Gå härifrån! Nej, inte förrän jag talat färdigt.
Så stå upp om du kan och tala ut.
Du har förkastat alla som hjälpt dig. Till och med din far.
Jag... jag räddade hans liv vid Chaironeia.
Och jag ditt vid Granikos. Hyser du agg?
Du hyser agg mot alla som kan beskugga din härlighet.
Ingen levande beskuggar min härlighet!
De döda gör det. Filip, Attalos, Parmenion.
Det är nästan förräderi! Det är sanningen!
Må alla buga inför din persiska mantel.
Du har förkastat din far och utger dig för att vara guds son.
Släpp mig! Ska jag som Darius fängslas av mina vänner?
Släpp!
Är det här dina seder? Belönar Grekland sina hjältar så här?
"Ska en man få vad tusen vunnit?" Jag citerar Euripides, din favoritpoet.
Liksom din mor och Pausanias gjorde innan Filip blev mördad!
Gå nu!
Till Filip!
Attalos... och Parmenion.
Cleitus! Min bror.
Cleitus, min bror.
Är detta Alexander som gråter för att han dödat en man?
Är det han som gråter av fruktan för lagen och vad folk ska säga?
När han själv är lagen och avgör vad som är rätt och fel.
Det som görs av en härskare är rätt.
Det är bara ord. Cleitus är död.
Och jag dödade honom.
Vi återvänder. Makedonier.
Och jag, Ptolemaios, kamrat till Alexander
och senare farao över Egypten
kan vittna om det fruktansvärda återtåget från Indien till Babylon.
För första gången på tio år
retirerade Alexander, sjuk och trött.
Men han vände reträtten till seger.
I honom, genom Cleitus död, föddes en ny idé.
En ny förståelse. En ny drivkraft.
Det var inte länder som skulle erövras, utan människors hjärtan.
Vid den törstiga vägens slut, vid Susa
band Alexander sig själv och oss till denna nya idé.
Må detta äktenskap bli fruktbart.
Må barnen till greken Alexander och Roxane av Persien
vara av två världar men leva i en.
Och må detta gälla alla greker och perser som vigs idag vid Susa.
För er. Ni män och kvinnor med vilka jag levt och dött.
Filip, Eurydike, Parmenion, Filotas, Darius.
Och Cleitus, min bror.
För er ber jag denna bön.
Och för er ber jag om fred.
Att makedonier och perser och alla folk i mitt rike alltid ska vara likar.
Inte bara undersåtar utan folk som lever och bygger i själens enhet.
Vi är alla likar inför gud.
Om gud är fadern är han allas fader.
Nej. Nej. Inte än.
Så mycket kvar att göra.
Barsine...
En människas öde...
Gudar, har jag inte gjort nog under mitt korta liv för att ta plats bland er?
Måste jag drabbas av en människas öde?
Barsine, när jag är död
se till att min kropp bärs ut och kastas i floden Eufrat.
Så att den försvinner.
Så att människor i evighet tror att jag kom från gudarna
och till gudarna återvände.
Till vem efterlämnar du ditt rike?
Till den starkaste.
Många är underverken, men inget mer förunderligt än människan.